Documente Academic
Documente Profesional
Documente Cultură
abordeaza emotiile in sine, ca procese psihice general umane, ci modul cum se produc si se
manifesta acestea in cadrul grupurilor si multimilor.
- Antrolopogia culturala - este o ramura a antropologiei generale care studiaza comportamentul
uman din perspectiva normelor si modelelor culturale care il determina intr-un context spatiotemporal concret. Ea insa priveste subiectul uman ca un produs al determinatiilor culturale, ignorand
metodologic procesele psihice subiacente. Sinteza dintre aceste doua planuri se face la nivelul
psihologiei sociale. Utilizeaza o serie de concepte ca: obicei, traditie, ritual, credinta, norma si model
cultural etc.
- Politologia - studiaza procesele si fenomenle subiacente exercitarii puterii, in corelatie cu formele
de organizare si mecanismele de realizare a coordonarii si controlului social. Omul este vazut ca
obiect si subiect al puterii, dupa cum statul reprezinta forma de organizare sociala care permite
exercitarea puterii, in special a celei politice. Politologia opereaza cu concepte cum ar fi cele de
putere, partid politic, clasa sociala, stat, conducere, sistem parlamentar, legislatie etc.
- Sociologia - abordeaza problematica organizarii si dinamicii societatii globale. Procesele,
fenomenele si legitatile care apar la nivel macrosistemic, manifestandu-se in forme statistice. Fiind o
stiinta a socialului care studiaza caracteristicile generale, abstracte ale comportamentului
sociocultural, ale relatiilor sociale din cadru colectivitatilor (dar nu si a realitatii sociale, de care se
ocupa alte stiinte), sociologia este in acelasi timp o metodologie generala de investigare a
fenomenelor care compun societatea. Pentru psihologia sociala domeniul psihologicului reprezinta
infrastructura fenomenologiei cercetate, in timp ce societatea globala constituie suprastructura;
relatiile umane sunt conditionate infrastructural de planul psihologic al existentei indivizilor, iar
suprastructural de factorii generali ai existentei socioculturale. Relatiile dintre aceste planuri sunt
mult mai complexe, in masura in care dezvoltarea oricarui subsistem influenteaza dinamic si
diferentiat structura si functionalitatea atat a sistemului global, cat si a tuturor celorlalte subsisteme
componente. Opereaza cu concepte ca: organizare, dinamica sociala, mobilitate sociala, nivel de trai,
clasa sociala, opinie publica etc.
Comparatie
Perspectiva psihosociala-antropologica - in ambele cazuri exista tendinta de a folosi individul ca
unitate principala de analiza si de autiliza concepte psihologice in explicarea comportamentului social.
Psihologia sociala releva si cerceteaza ceea ce este comun oamenilor apartinand diferitelor culturi.
Antropologia se intereseaza de modul in care culturile se deosebesc intre ele; ofera un material faptic
esential pentru demersul generalizator al psihologiei sociale.
Sociologia si politologia explica comportamentul grupurilor, organizatiilor si institutiilor sociale
cu un alt aparat conceptual: sistem social, organizare, putere, ierarhie, relatii economice, juridice etc.
Toate acestea sugereaza o realitate supraindividuala, exterioara si independenta fata de subiectii
acitunilor sociale, dar in masura sa le determine principalele tipuri de comportamente.
1.3. Teorii in psihologia sociala: conceptul de teorie, caracterizare
clasificare cu exemple pt fiecare categorie
excesiv demersul explicativ, absolutizand de cele mai multe ori valoarea unui singur factor
determinantal fenomenelor vizate, pe masura dezvoltarii cunoasterii stiintifice si a rafinarii
metodologiei, constructiile teoretice devin din ce in ce mai complexe, nuantate si subtile, integrand si
articuland coerent numeroase variabile si principii explicative.
Clasificarea teoriilor
In psihologia sociala a fost elaborate numeroase conceptii teoretice, fapt ce impune
diferentierea acestora dupa anumite criterii de ordonare si clasificare:
- In functie de sfera de aplicabilitate, teoriile pot fi generale, valabile pentru o gama larga de
fenomene sociale (ex: teoria instinctualista a lui W. McDougall, care incearca sa explice esenta
vietii sociale prin existenta unui spirit gregar) sau teorii particulare, valabile pentru o gama mai
restransa de fenomene (ex: teoria disonantei cognitive a lui L.Festinger)
- In functie de domeniul de aplicabilitate, pot fi teorii care vizeaza structurarea personalitatii in
camp social, relatiile interpersonale, procesele si fenomenele psihosociale de grup, fenomenele de
masa, comunicare si influenta sociala etc.
- In functie de modul cum sunt elaborate, vom deosebi teoriile explicite, formulate in urma unor
cercetari sistematice de catre oamenii de stiinta, si teorii implicite, rezultat al procesului de
socializare si invatare sociala, bazate pe experienta empirica a persoanelor, grupurilor sau
colectivitatilor.
- In functie de tipul de rationament dominant pe baza caruia se elaboreaza, vom deosebi teoriile
inductive, care sunt fundamentate pornind de la particular spre general, de la fapte experimentale
la principia si legi specifice; si teoriile deductive, care pornesc de la ipoteze sau intuitii, care ulterior
sunt validate sau nu de realitatea cercetata.
Functiile teoriilor
- Descriu si explica unitar un set de fenomene psihosociale, reproductibile in conditii
determinante, specificate ca atare
- Organizeaza datele de cunoastere obtinute pe cale empirica sau stiintifica
- Dirijeaza activitatea de cunoastere, precum si practica sociala pe anumite directii predilecte, cu
cea mai mare relevanta la un moment dat
- Ofera criterii pentru optimizarea activitatii individuale si sociale, sensibilizand oamenii asupra
factorilor care le pot influenta comportamentele si raporturile interpersonale
- Fac posibile predictii asupra modului de desfasurare a proceselor si fenomenelor cuprinse in
sfera de referinta
- Faciliteaza activitatea de comunicare sociala , in masura in care teoriile elaboreaza cele mai
complexe sisteme conceptuale care reprezinta totodata baza schimbului informational
- Asigura progresul general al cunoasterii si practicii sociale, oferind suportul nemijlocit necesar
structurarii si dezvoltarii constiente a tuturor raporturilor si activitatilor umane.
Sintetizand, putem afirma ca teoriile reprezinta acele instrumente intelectuale indispensabile pentru
intelegerea universului socio-uman, oferind totodata repere esentiale pentru structurarea si orientarea
propriului comportament, in conditiile variate si dinamice ale vietii personale si sociale.
1.4. Metodologia cercetarii in psihologia sociala: conceptul de metoda, tipuri de metode, relatia
dintre teorie si metoda in cercetarea psihosociala
In sens larg, metoda reprezinta calea de urmat in abordarea si rezolvarea unei clase de probleme, deci,
este o metoda standardizata prin care se rezolva eficient situatii problematice de un anumit tip.
In sens restrans, metoda reprezinta o procedura concreta de reglare a unei actiuni, de natura
praxiologica sau gnoseologica, in scopul atingerii obiectivului dorit; este partea tehnica a unui demers
epistemic.
4
Metodologia, inteleasa ca ansamblu organizat al metodelor utilizate intr-o anumita sfera a actiunilor
practice si de cunoastere, reprezinta componenta cea mai dinamica in stiinta si practica contemporana,
conditionand in mod esential progresele spectaculoase din ultimele decenii.
Tipuri de metode
- Observatia este o metoda fundamentala a cunoasterii stiintifice si empirice, constand in
inregistrarea riguroasa si planificata a desfasurarii natural a unui proces, fenomen, comportament
sau actiune, fara interventia observatorului in desfasurarea acestora. Observatia poate fi:
1) simpla sau complexa, in functie de numarul factorilor si dimensiunilor avute in vedere;
2) directa sau indirecta, in functie de prezenta nemijlocita a observatorului, sau de utilizarea unor
sisteme de inregistrare automata, video sau audio;
3) continua sau discontinua , prin secventionarea planificata a activitatii de observatie in unitati
temporale determinate. Observatia poate fi folosita ca o metoda distincta, sau in cadrul unui set
metodologic, in combinatie cu experimental, ancheta sociala , interviul etc
Utilitatea metodei depimde direct de discretia pe care observatorul o asigura in situatia data ;
cu cat este mai putin vizibil , cu atat rezultatele vor fi mai relevante. Observatorul trebuie sa se
detaseze total de situatia observata, evitand orice forma de implicare subiectiva in inregistrarea si
interpretarea datelor
- Experimentul reprezinta elementul central al oricarui sistem metodologic, din utilizarea sa
derivand cele mai spectaculoase progrese ale stiintei contemporane. Utilizarea experimentului
asigura satisfacearea a doua exigente fundamentale ale cunoasterii stiintifice:
1) un control riguros asupra diferitilor factori care intervin in desfasurarea unui proces sau
fenomen
2) reproductibilitatea conditiilor in care respectivele fenomene se produc
In principiu, metoda experimentala presupune crearea in conditii riguroase prestabilite a unei
situatii experimentale in cadrul careia sa se poata determina cantitativ influenta unui factor (variabila
independenta) asupra altor factori implicate in producerea unui fenomen (variabilele dependente).
In functie de modul de initiere a experimentelor, acestea pot fi provocate sau invocate . Cele
provocate implica proiectarea si realizarea intentionata a unei situatii experimentale, in momentul
ales de cercetator, pornind de la anumite ipoteze de lucru; experimentele invocate presupun
efectuarea unei analize sistematice asupra unei situatii psihosociale produse spontan, in anumite
conditii social-istorice, dar asupra desfasurarii careia cercetatorul detine suficiente date relevante,
obtinute prin intermediul participantilor, martorilor, documentelor s.a.
- Metoda simularii ne ofera posibilitatea studierii unor procese si fenomene psihosociale din
cadrul unor situatii la care nu avem acces direct
- Metoda statistica constituie o modalitate foarte eficienta de preluare a datelor obtinute in cursul
unor cercetari, folosind instrumental deosebit de puternic al statisticii matematice
- Studiul documentelor constituie o modalitate eficienta de obtinere a unor informatii importante
privind desfasurarea unor evenimente sau fenomene psihosociale trecute, dar care au fost
consemnate in documentele timpului.
- Studiul de caz presupune o analiza diacronica a unei situatii particulare, ceea ce ne permite fie sa
formulam ipoteze ulterioare, care urmeaza a fi validate pe cale experimentala, fie sa explicam de ce
lucrurile se intampla intr-un anumit fel pornind de la tezele si principiile stiintifice deja validate.
- Studiul de teren este o metoda eficienta pentru cercetarea directa a unor procese si fenomene
psihosociale in curs de desfasurare. Atunci cand studiul de teren vizeaza un fapt singular (persoana,
eveniment, grup sau institutie) investigatia poarta numele de studiu de caz. Ca regula principala de
desfasurare, informatia solicitata trebuie sa fie cat mai completa, vizand toate aspectele si
dimensiunile obiectivului, chiar daca unele date nu par de interes la prima analiza.
5
Ancheta sociala este o metoda prin care cercetatorii pot obtine informatii privind anumite
fenomene, procese si evenimente sociale prin intermediul opiniilor exprimate de subiectiiimplicati
direst sau indirect. Acheta presupune formularea unor seturi de intrebari pertinente care sa vizeze
aspectele cele mai relevante pentru obiectivul cercetarii; raspunsurile la aceste intrebari se pot
obtine direct (interviu oral), sau indirect (chestionar cu raspunsuri scrise)
- Sondajul de opinie este cea mai raspandita si eficienta forma de cercetare a opiniei publice pe
baza de chestionar.
- Metoda sociometrica permite relevarea si studierea relatiilor interpersonale de ordin afectiv din
cadrul grupurilor prin intermediul aplicarii unor chestionare sociometrice. Testele sociometrice
constau intr-un set de intrebari prin care se solicita subiectilor sa-si exprime preferinta,
respingerea sau indiferenta fata de ceilalti membri ai grupului.
- Scalele de atitudini si chestionarele de personalitate. In cercetarea psihosociologica este foarte
importanta evaluarea intensitatii unor opinii sau atitudini , indicator care permite nu numai
intelegerea unor stari de fapt, dar poate constitui baza unor prognoze asupra comportamentului
individual, de grup si social. Chestionarele de personalitate pot fi unifazice (cand releva si
investigheaza o singura dimensiune a personalitatii) sau multifazice (de tip Minnesota sau 16 PF).
Raporturile dintre dimensiunea teoretica si cea metodologica sunt de complementaritate si
conditionare reciproca, progresele realizate intr-unul dintre aceste domenii reflectandu-se direct sau
indirect in celalalt domeniu.
-
generale ale
Behaviorismul
Teoria comportamentala este o conceptie care s-a constituit in S.U.A intre anii 1920-1930,
avand promotori pe J.B. Watson, F.Allport, G. Muler, B.Skinner s.a., ulterior devenind una dintre
teoriile cele mai des invocate.
Principala teza a behaviorismului postuleaza existent unei relatii nemijlocite intre un anumit
stimul si reactia comportamentala aferenta, facand abstractie de ceea ce se intampla la nivelul
organismului, sau la Acela al procesualitatii psihice subiacente producerii reactiei de raspuns. Sintetic,
acest principiu poate fi reprezentat astfel: Stimul > Reactie.
Pornind de la celebrele experimente ale lui Pavlov privind formarea reflexelor conditionate, se
ajunge la concluzia posibilitatii de a modela univoc comportamentul uman, prin alegerea si dozarea
adecvata a unor stimuli specifici; pedeapsa si recompense de pilda. Intr-o astfel de conceptie care
ignora metodologic procesualitatea psihica subiectiva, comportamentul poate fi provocat sau prevazut
pornind de la analiza factorilor de mediu care actioneaza ca stimuli asupra organismului.
Orientarile behavioriste, aducand o contributie majora la obiectivizarea cercetarii stiintifice, au
determinat numeroase studii in cadrul psihologiei sociale, vizandu-se in principal identificarea factorilor
sau evenimentelor din mediu care pot provoca univoc anumite comportamente, intr-o relativa
independenta fata de trairile subiective ale persoanelor sau grupurilor cercetate. Ignorarea
procesualitatii psihice care mediaza producerea reactiei comportamentale la actiunea unui stimul are
un caracter pur metodologic, similar cu cel al principiului cutiei negre din cibernetica.
Principala critica care se poate adduce acestei orientari teoretice este accea a ignorarii
constiintei si a lumii subiective a omului.
Se poate observa o anumita similtudine intre modul de abordare behaviorist si cel care deriva
din teoria generala a sistemelor, unde se iau in analiza marimile de intrare si cele de iesire, facandu-se
abstractie metodologica de natura operatorului care asigura transformarea marimilor de intrare in
marimi de iesire.
6
1.6. Teorii generale in psihologia sociala: teoriile cognitive (prezentarea principiilor generale, cu
exemplificari)
Spre deosebire de behaviorism (accent pe factori externi), accentul cade pe factorii mentali,
astfel: gandirea, imaginatia, motivatia, afectivitatea, atitudinile intervin in interpretarea si reconstructia
mentala a realitatii externe, determinand in ultima instanta elaborarea neunivoca a reactiilor
comportamentale.
Orientarile cognitive isi au originea in lucrarile lui K. Lewin privind campul psihologic teorie
care releva interactiunea complexa dintre persoana si mediu, interactiune mediata de procesele
psihice ale individului. Realitatea la care se raporteaza persoana, grupul, organizatiile, este un construct
nu un dat obiectiv (independent de esenta si actiunile respective entitati sociale).
Se evidentiaza o alta modalitate de intelegere a relatiei stimul-reactie, stimulii din mediu,
actionand asupra subiectului, declanseaza procese mentale complexe, care mediaza comportamentul
de raspuns.
Conceptul central cu care opereaza cognitivismul este acela de reprezentare ca si continut
cognitiv asupra caruia se exercita prelucrarea mentala, conditionand astfel raspunsul la stimul.
Stimul------>Procese mentale(factori subiectivi)------>R1;R2;R3(reactii posibile)
In concluzie, constructele mentale sunt cele care influenteaza decisiv comportamentul
individual si de grup.
De exemplu: ideologiile una si aceeasi realitate sociala este interpretata si traita in mod diferit
de membrii unor grupuri, in functie de credintele, atitudinile, sentimentele interesele si traditiile
grupului din care fac parte, si ale caror norme si valori le-au asimilat in procesul socializarii.
1.7. Teorii generale in psihologia sociala: teoriile simbolice (prezentarea principiilor generale, cu
exemplificari)
Orientarile simbolice isi au originea in teoria interactiunilor simbolice a lui Mead; releva
diferentele culturale dintre grupuri si societati, precum si efectele pe care structura acestora le
determina asupra proceselor psihoindividuale/psihosociale. Din aceasta perspectiva realitatea este
vazuta ca un ansamblu de constructe socioculturale, avand ca principala dimensiune simbolurile
colective, derivate din sistemul de valori, norme, credinte si traditii specifice unui anumit spatiu social.
Realitatea este cea in care credem; numim realitatea obiectuala se metamorfozeaza sub
incidenta simbolurilor culturale valori, norme, credinte).
Principalele teze:
1. Oamenii se raporteaza la lumea naturala sau sociala pe baza semnificatiilor pe care acestea le
au pentru ei
2. Semnificatiile iau nastere in contextul relatiilor sociale
3. Interpretarile semnificatiilor variaza in functie de conditiile interactionale ale situatiilor concrete
in care oamenii sunt implicati
De exemplu: eficacitatea actului samanic se explica prin capacitatea inductoare pe care
structura simbolica a unui mit, obiectivata in incantatie samanica, o are asupra unei realitati organice
perturbate bolnavul si maladia sa. Samanul reuseste sa induca ordinea si coerenta simbolica a unui
mit planului bio-somatic la care se refera, inductie realizata prin ritualuri.
1.8. Teorii generale in psihologia sociala: teoriile fenomenologice (prezentarea principiilor generale,
cu exemplificari)
7
ofera o cu totul alta perspectiva asupra realitatii sociale: nu atat elementele constitutive sunt
importante, cat mai ales relatiile dintre acestea.
Conceptiile stricturalist-sistemice au ca punct central un set de principii fundamentale care pot
fi formulate astfel:
1) Intregul (sistemul) este ireductibil la suma partilor sale componentele unui ansamblu sistemic nu
se insumeaza, ci se integreaza reciproc, restructurandu-si calitatile dupa legi care sunt ale
intregului, nu ale partilor;
2) Relatiile dintre elemente sunt determinate pentru configurarea calitatii de sistem; relatiile dau
continut structurii, iar elementele sistemului;
3) In cadrul unui sistem cu un numar mare de elemente si cu o mare densitate de conexiuni intre
acestea, apar calitati si functii noi, dintre care cele mai importante se refera la autoreglarea
sistemului (ansamblul feedback-urilor negative)
4) Intre sistem si mediul sau se mentine un echilibru dinamic, pe fondul unor schimburi de natura
substantial, energetica sau informationala.
5) Datorita caracterului dinamic si integrativ al relatiilor dintre intreg si parti si dintre sistem si mediul
sau, existenta naturala si sociala apare ca o organizare ierarhica de sisteme, in care fiecare
ansamblu organizat reprezinta un subsistem in cadrul sistemului supraordonat.
Realitatea sociala este perfect abordabila din perspectiva unei conceptii structuralist-sistemice.
Datorita numarului mare de elemente, procese si fenomene implicate in oricare plan al realitatii
psihosociale, datorita unui inalt grad de saturare in legaturi interne intre toate aceste componente,
precum si datorita complexelor relatii cu mediul natural extern, sistemele psihosociale poseda o mare
capacitate de autoreglare si autodezvoltare.
6)
Realitatea psihosociala poate fi conceputa ca o ierarhie de subsisteme intre care exista
raporturi dinamice de integrare succesiva: personalitate grup organizatie institutie sociala
societate globala mediul natural al existentei.
7)
La nivelul fiecarui subsistem, reglarea relatiilor dintre acesta si mediul sau, precum si a
raporturilor dintre fiecare parte si sistemul supraordonat se realizeaza prin intermediul unor functii
autoreglatoare (feedback) care asigura echilibrarea dinamica a sistemului social, pe fondul
procesului mai larg de adaptare si dezvoltare
8)
La oricare nivel al realitatii psihosociale, relatiile dintre componente sunt determinate atat de
fenomenologia de ansamblu a sistemului analizat, cat si de calitatile dobandite de subsisteme in
contextul relational.
9)
Analiza functionala a sistemelor psihosociale se poate face in termeni operationali specifici:
marimi de intrare (influentele mediului si consumurile substantiale, energetice si informationale),
marimi de iesire (raspunsurile comportamentale ale sistemului), operatorii (procesele si functiile
interne care asigura transformarea marimilor de intrare in marimi de iesire), conexiunile inverse
(mecanismele care realizeaza autoreglarea selectiva a comportamentului sistemului, in vederea
mentinerii echilibrului intern si extern).
10)
Functionalitatea sistemului psihosocial este vectorizata dinamic in sensul realizarii unui echilibru
adaptativ, atat in plan intern in raport cu ansamblul starilor posibile, cat si in plan extern in
raport cu mediul. Echilibrul dinamic se realizeaza prin reglari succesive de tip feedback, asiguranduse astfel comportamentul optim care sa permita indeplinirea functiilor specifice ale sistemului, in
conditiile unui mediu variabil si deseori imprevizibil.
11)
Sistemele psihosociale sunt complexe, dinamice si autoreglatorii, fapt ce impune analiza
multidimensionala a acestora:
structurala, pentru a evidentia organizarea interna si modalitatea de relationare a
subsistemelor si elementelor componente, astfel incat sistemul sa capete o anumita specificitate
9
1.11. Teorii generale in psihologia sociala: sociometria (prezentarea principiilor generale ale
respectivei teorii, exemplificari)
In cadrul acestei orientari teoretice, preferinta interpersonala este postulata ca avand un rol
determinant in structurarea raporturilor umane.
Sociometria clasica, fundamentata de J.L. Moreno, are la baza urmatoarele teze:
1) preferinta interpersonala este expresia unei predispozitii afective specific umane, cu valoare de
variabila independenta;
2) aceasta relatie funciara reprezinta un factor esential in strucutrarea vietii sociale si in asigurarea
dinamismului acesteia;
3) relatiile preferentiale reprezinta expresia actualizata a predispozitiei simpatetice specifice
fiecarui individ, conditia minimala a acestei obiectivari fiind intalnirea a doua subiectivitati
(contactul interpersonal avand valoarea unui element bazal al structurilor sociale);
4) manifestarea preferintei interpersonale are loc spontan si creator, procesul fiind de natura
afectiva si implicand o dubla proiectie, aspect ce o diferentiaza de procesele empatice si de
transfer;
5) predispozitiile simpatetice native pot capata forma concreta a alegerii, respingerii sau
indiferentei interpersonale, modalitati relationale care se pot manifesta fie in mod real, fie
latent.
Desi unilateralizeaza in mod evident actul interpersonal, sociometria introduce o perspectiva
operationala care permite atat cuantificarea calitatii (prin determinarea intensitatii raporturilor
interpersonale), cat si stabilirea in termini rigurosi a structurilor socioafective din cadrul grupurilor
(sociograma fiind expresia relevarii dimensiunii sincronice a relatiilor interpersonale).
Instrumentul de baza al metodei sociometrice il constituie testul sociometric. Prin acesta, se
cere unui grup sa-si manifeste optiunile (alegeri si respingeri) fata de colegi, pe baza unui anumit
criteriu: o activitate anume, petrecerea timpului liber, gasirea solutiei unei probleme etc. Proba poate
fi extinsa prin includerea asteptarilor fiecarui subiect privind alegerea sau respingerea sa de catre
ceilalti membri ai grupului, precum si a previziunilor asupra optiunilor care se vor face.
Prin prelucrarea rezultatelor se obtin o serie de indicatori psihosociali (pozitia fiecarui membru
in cadrul grupului, informatii privind modul de structurare si functionare a grupului ca intreg) si
parametri ca: indicii statutului sociometric, indicatori privind sensibilitatea relationala, realismul
perceptiv, gradul de transparenta a relatiilor interpersonale, coeziunea grupului, tendintele centrifuge,
coerenta structurala a grupului, prezenta liderilor informali si ascendenta acestora asupra grupului etc.
Utilizarea grafurilor si matricelor in reprezentarea formala a structurilor socioafective ale
grupurilor deschide posibilitatea utilizarii calculului electronic in rezolvarea unor probleme de mare
complexitate privind dinamica grupurilor si organizatiile sociale.
10
De teren (naturale): grad redus de artificialitate, dar control slab al tuturor variabilelor
posibilitatea aparitiei unor factori aleatori, pe care cercetatorul nu-i poate identifica; cercetarea
de teren reduce posibilitatea reproducerii unei situatii experimentale;
In functie de modul de initiere a experimentelor:
- Provocate: implica proiectarea si realizarea intentionata a unei situatii experimentale, in
momentul ales de cercetator, pornind de la anumite ipoteze de lucru;
- Invocate: presupun efectuarea unei analize sistematice asupra unei situatii psihosociale
produse spontan, in anumite conditii social-istorice, dar asupra desfasurarii careia cercetatorul
detine suficiente date relevante, obtinute prin intermediul participantilor, martorilor,
documentelor etc.
In functie de dimensiunea temporala avuta in vedere:
- Sincronice: presupune stabilirea parametrilor unui fenomen asa cum se prezinta la un moment
dat;
- Diacronice: prin care se evidentiaza dinamica fenomenului.
Etape in desfasurarea unui experiment:
1. Precizarea in termeni operationali a obiectivului cercetarii; daca este posibil, obiectivul principal se
divizeaza in mai multe probleme specifice care pot fi abordate distinct, din punct de vedere fizic sau
metodologic, prin desfasurarea experimentului in mai multe etape.
2. Documentarea teoretica si metodologica asupra tuturor aspectelor pe care le ridica problematica
respectiva
3. Formularea ipotezelor de lucru; setul de ipoteze propus spre verificare rezulta in urma unei
activitati complexe de analiza a informatiilor existente, a unor date observationale anterioare etc.
intuitia cercetatorului jucand un rol apreciabil in formularea unor presupozitii susceptibile de a
deschide noi directii de cercetare.
4. Proiectarea teoretica a experimentului: precizarea setului de variabile si a modului de control si
evaluare a acestora; imaginarea in detaliu a situatiei experimentate; alegerea metodelor si
tehnicilor de inregistare preluare a datelor; stabilirea conditiilor generale de desfasurare a
experimentului astfel incat sa se evite aparitia unor factori perturbatori; stabilirea etapelor si
duratei experimentului
5. Alcatuirea grupurilor experimentale de control, pe baza esantionarii statistice a populatiei de baza,
asigurandu-se omogenitatea caracteristicilor de fond, importante pentru cercetare (varsta, sex,
nivel de instructie etc)
6. Elaborarea sau alegerea instrumentelor de lucru (chestionare, baterii de teste, scenarii) validarea
acestora printr-o operatie de prestare si stabilire a conditiilor concrete de aplicare
7. Asigurarea mijloacelor materiale si tehnice necesare experimentului
8. Desfasurarea experimentului, prin manipularea variabilelor independente si inregistarea efectelor
asupra variabilelor dependente, in conditiile eliminarii eventualilor fatori perturbatori sau fara
semnificatie in situatia data
9. Centralizarea, sistematizarea si prelucrarea datelor obtinute, pe aceasta baza formulandu-se
concluziile; acestea pot confirma sau infirma ipotezele de lucru, dar totdeauna pot constitui punctul
de plecare pentru noi investigatii.
-
3. prin care se asigura construirea progresiva a unui spatiu de cunoastere bine precizat
4. vizand elaborarea unor paradigma si/sau a unor strategii de actiune eficienta.
Analizate separat, regulile, procedeele si tehnicile cercetarii operationale nu sunt neaparat
originale, insa s-a adoptat o perspectiva unificatoare care asigura coerenta sistemului metodologic.
Comparativ cu situatia in care fiecare cercetator utiliza selective unele sau altele dintre
instrumentele cercetarii pe baza unor criteria particulare, progresul realizat in urma adoptarii acestui
sistem metodologic este cu totul remarcabil.
Cercetarea operationala presupune adoptarea unui sistem de reguli formulate pe trei niveluri:
a. reguli referitoare la selectarea si precizarea obiectivului cercetarii
b. reguli vizand mijloacele stiintifice si tehnicile folosite in cadrul cercetarii
c. reguli de stabilire a criteriilor epistemologice dupa care se structureaza atat demersul
experimental, cat si cel de prelucrare a datelor astfel obtinute
Generalizand, demersul operational solicita parcurgerea unor etape cu un continut bine precizat si
anume:
Stabilirea obiectivelor cercetarii: este necesara o delimitare realista a problemei sau scopului
urmarit, evitand supradimensionarile sau formularile ambigue care pot determina o orientare
eronata a cercetarii. Circumscrierea problematicii corespunde, din punct de vedere epistemologic,
relevarii conceptelor de baza care desemneaza aspectele esentiale ale fenomenului investigat;
implicit, se opteaza pentru o anumita conceptie teoretica generala, regasita ulterior la nivelul
definitiilor de lucru si in modul de concepere a sistemului de relatii din cadrul fenomenului cercetat,
si dintre acestea si mediul sau. Definitiile de lucru vor constitui baza operationalizarii conceptelor,
etapa esentiala in cadrul cercetarii operationale; insa, pentru aceasta, definitiile trebuie sa
corespunda unor criteria logice stricte privind precizarea genului proxim si diferentelor specific,
precum si unor criteria de completitudine, coerenta si noncontradictie.
Operationalizarea conceptelor: In aceasta etapa se elaboreaza sistemul de dimensiuni, indicatori si
indici care definesc conceptele de lucru in spatiul particular al unei cercetari. Un concept este cel
mai adesea definit printr-un ansamblu de note abstracte, care ii confera un anumit grad de
universalitate. Operationalizarea este direct conditionata de atitudinea teoretica fata de campul
empiric investigat. De aceea, parallel cu actiunea de delimitare a cadrului conceptual se elaboreaza
sau se adopta si un ansamblu de ipoteze care din perspectiva unei anumite teorii justifica
sistemul de relatii in care sunt plasate conceptele de baza, corelativ cu sistemul de dimensiuni,
indicatori si indici propus pentru cercetarea concreta.
Elaborarea modelului teoretic: Aceasta faza implica doua momente principale:
1. simplificarea operationala, prin care se selecteaza un set de dimensiuni si variabile
considerate relevante pentru o anumita etapa a cercetarii
2. relevarea legaturilor functionale dintre dimensiunile si variabilele retinute din perspectiva
ipotezelor de lucru adoptate si a informatiei stiintifice aferenta obiectivului cercetarii.
Totodata se elibereaza schema prezumtiva a legaturilor cauzale si conditionale dintre
variabile; se au in vedere legaturile cauzale lineare, ramificate, circulare, structurate.
Selectarea instrumentelor de lucru: In aceasta etapa sistemul de dimensiuni si indicatori este
transpus intr-o tehnica de investigare experimentala specifica: chestionare, fise de observatie
cuantificata, baterii de teste etc. Deoarece fiecare instrument de investigatie psihosociologica
poseda o anumita transparenta in raport cu teoria din perspectiva careia a fost elaborat, este
essential sa se evite prelucrarea necritica a unor tehnici de investigare, a caror racordare la
specificul cercetarii operationale nu a fost verificata.
14
15